** THE PLAGUE ** made by sabian
Fără TV în dimineața asta?
Hei, Eric! O să pierzi Roboții împotriva Extratereștrilor.
Haide! E timpul să te trezești.
Haide, uriașule! Clasa a 2-a te așteaptă!
Eric?
Am nevoie de ajutor.
-E ceva în neregulă cu fiul meu. -Îmi pare rău. Va trebui să așteptați.
Puneți-l acolo.
Ne-am întrerupt programul obișnuit,
ca să aducem ultimile știri națiunii.
Headline News e sursa numărul unu la știri.
Soră! Cineva! Vă rog!
...au fost numeroase raportări în această dimineață,
venind din Japonia și China,
privitoare la același fel de evenimente.
Jean!
-David? -Ce se întâmplă aici?
Nu știm. Au început să vină de două ore.
Doctorii fac teste.
Stai aici. Mă duc să văd dacă găsesc un pat pentru Eric, bine?
O să... O să mă întorc.
...se pare că e pe tot globul.
Pentru cei care abia au deschis acum,
la ora 5 aproximativ,
toți copii din lume sub 9 ani,
aparent dintr-un motiv necunoscut, au intrat în comă.
Deși par stabili pe moment,
dau semne de comă adâncă și nu pot comunica.
Încă nu avem o explicație pentru ceea ce cauzează asta.
Dăm legătura reporterului nostru, Katarina Moore care se află
Chirurgie Generală. Katarina?
Președintele, care era azi în Florida, e în drum înapoi spre Casa Albă,
pentru a se adresa națiunii. Air Force One va ateriza...
Orice se inimpla a escaladat...
-Doctore! -Doctore!
Ce se întâmplă în spitalul ăsta?
Eric!
Privind înapoi la o decadă de teamă.
Teamă că puștii din această lume nu vor mai deschide niciodată ochii.
Au trecut 10 ani și încă nici un răspuns. Ce a cauzat asta și de ce?
Grupurile fundamentaliste cred că ne confruntăm cu o distrugere.
Și cine ar putea spune că greșesc, când fiecare copil născut
în ultimii 10 ani, s-a născut în comă.
Lumea tot încearcă, dar cu noua lege a nașterilor la orizont,
distrugerea poate deveni realitate.
Instituțiile medicale din lume se întrec în a găsi o cură.
Supărată, anul trecut, Coreea,
susținând că a reușit trezirea unui grup de 10, a trimis o undă de speranță.
Povestea, desigur, s-a dovedit mai târziu a fi o păcăleală.
Proiectul genomului noului născut a fost închis și speranțele au dispărut.
Dar speranțele pentru centrele de îngrijire au explodat.
Afacerile au crescut cu peste 80%
a copiilor în centrele de îngrijire.
Mulți vor să investească acum. Cum acțiunile staționează la
3,000 de când s-a terminat recesiunea, probabil
aveți nevoie de niște bani în plus.
Adolescenții de 19 ani termină liceul anul ăsta,
și vor spune adio liceelor pentru totdeauna.
Ușile acelea se vor închide în urma lor, dar altele noi se vor deschide.
Acești copii, cruțați de criză de acum 10 ani,
au doar oportunități în fața lor.
Tinerețea e un lucru greu în zilele astea.
Un moment, te rog.
Ce vrei?
Vreau să fac tot ce trebuie ca lucrurile să meargă bine.
Asta e tot?
Și am nevoie de un loc unde să stau.
Poți să stai pe canapea.
E tot ce pot face.
Apreciez asta.
Ce mai face Eric?
Cum îți place nepotul tău?
E mult mai mare ca ultima dată când l-am văzut.
Da, e mai mare și mai puternic.
Chestia asta cred că te-a costat o avere.
Nu mai mult decât taxa de colegiu.
10 ani meritau un cadou de Crăciun și de ziua de naștere.
Oamenii zic că sînt pierduți pentru lume.
Nu contează că nu asimilează nimic.
Se mențin.
Se păstrează tari.
De 10 ani.
Asta nu poate fi în zadar.
Știu că e undeva în interior.
Luptând să iasă afară.
Și când va decide să se trezească,
vreau că eu să fiu primul care vede.
Mă duc să aduc ceva de mâncare. O să plec acasă.
-O să mă întorc după crize. -Distracție plăcută.
Da.
Ce faci aici?
Păi, am venit să te văd.
-Sperând că poate o să vorbim. -N-avem ce vorbi.
Știu că am greșit.
N-ar fi trebuit să-i ignor pe toți că...
Nu, n-ar fi trebuit.
-Haide, ești soția mea, Jean. -Fostă.
Jean, cred că aș fi murit dacă mă vedeai aici.
Știu ce greu e să te uiți la cineva în închisoare și să nu vezi
-ce-a făcut. -Habar n-ai ce-aș fi văzut.
-Am nevoie de asta de la tine, Jean... -Știi...
am nevoie de cineva să mă privească.
Nu sînt eu acel cineva.
Poți să faci tura mea de sâmbătă?
Face așa în fiecare zi?
De două ori pe zi.
Mi-e tot mai greu să-l țin.
E în regulă.
Sunt aici.
E în regulă.
Sunt aici.
Cât va continua asta?
Nu puteți pătrunde în casele oamenilor.
Vor crede că îi jefuiți.
Nu-i jefuim.
Cal.
Termină cu asta, da?
Mă întrebam când o să te înregistrezi.
Mă gândeam că poate trebuie să te caut.
Cum de ai norocul să fii ofițerul meu de eliberare condiționată?
Norocul n-are nici o legătură cu asta.
19 ani.
Majoritatea celor de vârsta lor sînt plecați deja în mările orașe.
Sunt multe oportunități când ești ultimul dintre ai tăi. Dar ăștia doi...?
Au pătruns într-o casă azi-noapte. Într-o cameră de copil.
-Și nu e nici prima oară. -Ce făceau cu ei?
Vorbeau cu ei, stăteau. Nu pricep.
Prea mult pentru ultima generație.
Cel puțin rata vandalismului a scăzut, nu?
-Și ce planuri ai? -Nu prea sînt sigur...
Serios, mă gândesc să mă readaptez. Să-mi găsesc un servici.
Să-ți văd hârtiile.
Mă aștept să te văd aici
de două ori pe lună.
Și, Tom,
nu în cătușe.
Tom Russell.
-Ai evadat? -Nu.
Am ieșit condiționat.
-Tu ce-ai mai făcut, Sam? -Bine.
Bine.
Trebuie totuși să recunosc că mi-a lipsit
campionatul Spartan de fotbal de la liceu.
-Tocmai m-am întâlnit cu sora ta. -Da.
Cum a mers?
La fel de bine cum mă așteptam.
De ce? A fost o bătaie în bar.
Tommy, te-ai dus după tipul ăla ca și cum nu aveai nimic de pierdut,
dar aveai de pierdut totul.
Erai însurat. Mergeai la liceu.
Aveai toată viața înainte.
De ce ai făcut-o?
Nu prea mai contează, nu?
Un om e încă mort.
Mi-a părut bine să te văd , Sam.
În următorul nostru segment, vom arăta cea mai destructivă aripă
lăsată de către Consiliul de Securitate al ONU, decizia unanimă de impune
interzicerea nașterilor în lume și îmbrățișarea de către ONU
a programului de avorturi involuntare a statelor sponsor.
În Europa de Est protestele au devenit violente...
...s-au opus noii legi care vă interzice
nașterile în spitalele SUA.
Femeile care vor încerca să rămână gravide vor putea face închisoare
în 36 de state americane.
Demonstrațiile pașnice s-au transformat în violențe.
Asigurările medicale din New York și Boston
acoperă acum totatl prevenirea sarcinilor...
-Marea recesiune. -Poftim?
E vorba despre Marea Recesiune, nu?
Da.
Și despre familie, privațiune, credință.
Credeam că este despre Marea Recesiune.
Am vrut să...
Mersi pentru...
Acolo sus cu Eric.
Nici o problemă.
Am remarcat că veranda e cam stricată.
Balustrada stă să cadă, știi. Mă gândeam...
Mă gândeam că aș putea s-o repar pentru tine...
-...dacă vrei. -E în regulă.
Ne vedem dimineața, Tom.
Hei!
E de asemenea despre speranță.
Davy?
Davy, se întâmplă ceva.
Trezește-te. Davy, Eric nu e în...
David! Nu!
Nu, nu! Lasă-mă.
Calmează-te. Eu sunt. Calmează-te.
Conduceam când am auzit la radio.
Eram chiar la colț și m-am gândit că tu și cu David...
-Ce-ai auzit? -M-am gândit că poate...
aș putea să te ajut.
Ce-ai auzit? Ce se întâmplă?
S-au trezut, omule!
Toți. Uite așa.
Bine, dar asta nu explică asta.
Bine. S-au trezit și sunt într-o dispoziție nasoală rău.
-Nu glumesc. -Păi, nici eu nu glumesc.
Ce, crezi că am toate răspunsurile?
Nu sunt un prezentator ciudat.
Trebuie să plecăm de aici.
Jean e în schimbul de noapte azi.
-Ce faci? -Îmi iau levierul.
Nu, n-o face!
Lua-te-ar dracu! La dracu cu asta!
Stai așa.
E mort.
Radioul e mort.
-Ce căutați, băieți, aici? -Ei cred că suntem dintre ei.
În regulă. Să mergem.
-Haide. -Ieșiți de aici, acum!
-Și tu? -O să fiu bine. Plecați!
Dă-mi cheile!
Nu sunt făcut pentru rahatul ăsta!
Îți spun eu.
-Cine e aici? -E în regulă.
-Poți să lași bâta jos acum. -Câți oameni sunt aici?
Suntem 8.
Ce se întâmplă afară? Poliția are lucrurile sub control?
N-am văzut nici un polițist.
Cum adică, n-ai văzut nici un polițist?
-I-am chemat. -Nu-i lăsa să-mi ia sufletul.
Are hemoragie internă.
-Nu-i lăsa să-mi ia sufletul. -E în regulă, Dr. Jenkins.
-Sora Raynor se va întoarce curând. -Sora Raynor? Unde e?
-Să aducă niște provizii. -De unde?
Tom. Tom.
Tom! Vreau să plec. Lăsați-mă să plec.
Stai aici și ai grijă de oamenii ăștia. Mă întorc imediat.
Să am grijă de oamenii ăștia? Sunt prea...
La dracu!
Rahat!
Cred că m-au văzut.
E mort.
Bine. Trebuia s-o fac. Trebuia s-o fac.
Trebuie să plecăm.
Poate că nu suntem gata, dar trebuie să plecăm.
-Nu pot face asta. -Ba da, poți.
Du-te!
-A plecat. -Slavă Domnului!
-Ar trebui să stăm aici? -Nu știu. Nu mă simt în siguranță.
Ar trebui să plecăm.
Ar trebui să stăm împreună.
Am să mă uit după o ieșire.
Rahat, rahat!
Ce i-ai făcut? Ce dracu ai făcut?
-Ce era în aia? -Morfină.
Trebuie să-ți mulțumesc pentru aia.
Nu te deranja. Se va trezi în câteva ore.
Dacă trebuie.
Doamne, Sam.
N-a fost vina mea.
Am făcut tot ce am putut. Nu.
Doamne, Sam, toți?
Hei!
-Ce faceți aici? -Vrem să venim cu voi.
-Nu. Ei au provocat toate astea. -E lucrul cel mai potrivit.
-Ei unde sunt? -Nu știu. Ne-am pierdut.
Copii nu știu că nu suntem ca ei, dar e o problemă de timp
-până își vor da seama. -Nu știm asta.
-E prea periculos. -Haideți.
Mai e cineva aici?
Nu știu. S-ar putea.
Nathan și soția mea sunt afară.
Trebuie să vă scot de aici și apoi mă voi întoarce să-i caut pe ceilalți.
-Vin cu tine. -Bine.
Ea nu e una dintre ei.
Nu e una dintre ei. Spune-i numele, scumpo.
-Spune-i numele tău. -Claire.
Ea e Claire. Vezi? Vezi, ea e Claire. În regulă?
Îi poți da drumul acum. Totul e în regulă.
Hai să ieșim de aici!
Să mergem! Să mergem!
Iisuse!
Cal?
Nora!
Stați! Stați în spatele camionetei!
Claire?
Să mergem! Să mergem!
Haideți! Hai, hai, hai, că vin!
Doamne! Oh, Jean!
D-zeule mare!
Oh, Jean!
Oh, Doamne!
-Îmi trebuie un cuțit! -Jean! Jean!
Ține.
-Pot să fac ceva? -Aș putea folosi o cârpă udă. Bine?
Jean, e rău?
Oh, Jean, nu-l lua, nu-l lua. Va fi bine! Va fi bine!
1, 2...
3!
D-zeule!
E chiar rău?
-E doar o zgârietură. -E rău?
Oh, Doamne!
Împrumută-mi lanterna ta. O să verific locul ăsta.
Nu mă adormi.
Cât de rău este?
Destul de rău.
-Cât de repede îl putem mișca? -Într-o oră, poate două.
E o bază aeriană la vreo 60 de Km. de aici.
Ultimul raport pe care l-am auzit spunea că e sigură și că primește oameni.
Imdeiat ce ești gata, plecăm într-acolo.
-Rahat! -Stai aici.
Tom?
D-zeule!
Asta e fiica mea.
Alexis? Sângerezi.
-Sângerezi. -E sângele lui Tom.
-Nu, trebuie s-o ajut. -Nu mai e fiica ta.
Nu, lasă-mă. Trebuie s-o ajut. Oprește-te! Trebuie s-o ajut.
Nu, nu, nu. Nora, ascultă-mă. Ascultă-mă!
S-a trezit. Cal, s-a trezit!
Știu, scumpo. Știu.
Dar acum, Alexis e periculoasă.
Scumpo, te-a rănit. Poate că te ucidea dacă avea ocazia.
Știu că ți-e greu.
Și pentru mine e greu.
Iubito...
Cred că avem companie.
Ce dracu fac?
D-zeule! Au prins pe cineva.
Doamne.
E Jim.
L-au prins pe preot.
Trebuie să facem ceva.
Nu putem să-i lăsăm să știe că suntem aici.
Ușa din spate. Haideți, să mergem.
Oh, Doamne.
Nu. Nu sunt gata.
De ce nu vine cu noi?
Pentru că are încredere în ei.
La centrul de îngrijire a zis că noi am cauzat asta.
Ce-a vrut să zică?
Mereu am crezut că lumea e un loc drăguț.
Ne-am gândit că puștii nu vor să facă parte din ea.
Și acum s-au trezit?
Poate că s-au hotărât să se întoarcă.
Doar că nu în aceeași lume din care au plecat.
Vreau să vezi asta. Era jurnalul lui Jim.
A coborât acum doi ani și niciodată n-a spus de ce.
Citește ultimul lucru pe care l-a scris.
''Noaptea trecută am visat că am fost coborât să dorm în mâinile copiilor."
Continuă.
''Imi șopteau în ureche și cuvintele îmi erau cunoscute."
''Imparatia Cerului e aproape,
și dacă cineva își va oferi sufletu unuia dintre acești copii,
îl va da celor care prin frică au fost sclavi toată viața lor.''
Spune-mi ceva... Ce s-a întâmplat cu Jim,
băiatul i-a pus mâna pe față. Ai mai văzut asta.
De câte ori?
De fiecare dată.
Ce-ai găsit?
Niște conserve. Sunt expirate, dar...
Bine, strângem, o găsim pe Claire și mergem la baza aeriană.
Cât de aproape suntem?
-Aproape am ajuns. -Bine.
Alexis.
Tu ești, nu-i așa?
Știam eu. Copilul meu.
E în regulă?
Nora.
De ce?
Cal?
Mamă?
Înapoi înăuntru. Acum!
Cum și-au dat seama să facă asta?
Învață.
Nu puteau lua toate mașinile din oraș.
Poate.
Doar dacă...
când unul din copii învăța, învață toți.
Dacă asta e adevărat, cum vom mai găsi o mașină să meargă?
Cred că știu unde să căutăm.
Camioneta lui Davy e în garaj.
Merită încercat.
Mă duc să aduc mașina. Am să mă întorc.
Ăsta e planul.
Hei.
Când te întorci, îmi aduci niște bere?
Bine, Sam.
Ai grijă de el.
Haideți, să mergem.
Doamne.
Ticălo...
Ce ai acolo?
Trupul lui Iisus.
-Vrei? -Nu vreau!
Scuze.
Ai idee ce a provocat asta?
-Asta? -Asta.
Copii. Ultimii 10 ani. Totul.
Nu știu.
Mereu a mcrezut în teoria cu extratereștrii.
Da. Crezi că sunt extratereștrii?
Nu.
Doar îmi place ideea că ar putea fi.
Și mie mi-a plăcut ideea asta.
Nathan?
Poate înseamnă că Jean și Tom...
Nu dacă au adus și niște prieteni cu ei.
Rahat!
Trebuie să aduc ceva. Dă-mi pistolul tău!
Rahat! Coboară aici!
-Știi ceva? Pare în ordine. -Ușa din față.
Pe stânga e un cârlig. Cheile ar trebui să fie acolo.
-Vrei să mă ajuți cu asta? -Da.
-Intră pe partea cealaltă. -Nu, trebuie doar să împingem.
-Și trebuie să-l ridicăm. -Chestia de aici.
-N-o să meargă dacă împingi. -Uite așa. Privește.
Ce-a fost...
Și, i-ai găsit?
Claire, Claire, Claire.
De când au arme?
-De câteva ore. -Câți copii?
-Toți. -Sam.
Haide.
Sammy.
Să mergem!
Jean.
Vrei să spui ceva?
Odată ce-am traversat podul,
ar trebui să fie liber până la baza aeriană.
Nu mai e nici un oraș între noi și bază.
Stai jos!
Dă-mi morfină. Jean?
O iau eu.
Ne trebuie mai multe arme.
Nu.
Haideți, trebuie să continuăm să mergem.
Ajută-mă cu baricadă.
Mă întorc înapoi.
Trebuie să fie mai multe arme în biroul șerifului.
Poate copii nu le-au găsit încă.
Nu ne trebuie arme mai multe, Jean. Trebuie să plecăm de aici.
Trebuie să-i ucidem înainte să ne ucidă ei!
Nu putem scăpa neînarmați, mai ales fără o mașină.
Ascultă-mă. Tot ce trebuie e să traversăm podul.
Nu mai există alte case intre aici și baza aeriană.
Dacă plecăm acum, putem reuși.
Jean, nu e nici un motiv să ne întoarcem în oraș.
L-au ucis pe Sam!
Și ce vrei? Răzbunare?
Dacă toți merită să moară, împușcă-mă.
Și eu am împușcat pe fratele cuiva, Jean. Împușcă-mă primul.
Nu mai am gloanțe.
Jean, nu face asta.
Nu pot merge cu voi!
Vino cu mine.
Nu o pot pierde din nou.
''...și dacă cinva își oferă sufletul unuia dintre copii ăștia,
ar trebui să-l dea aceluia care prin frică, a fost sclav toată viața lui"
-Nu-i lăsa să-mi ia sufletul! -...băiatul i-a pus mâna pe față...
Nu sunt gata! Nu sunt gata!
-De câte ori? -De fiecare dată.
Ce dracu facem acum?
Ne trebuie ceva cu care să luptăm și să-i luăm prin surprindere.
Sunt probabil înarmați și nici nu știm câți sunt.
Ce altceva ar trebui să mai facem?
Eu plec.
-Nu, nu... Nici vorbă. -Încă mă pot amesteca cu ei.
-Mă voi preface că îi ajut. -Nu.
Nu. E prea periculos.
Nu ți-am cerut permisiunea.
Ne trebuie armele alea.
Va fi bine, Kip.
Jean?
Eu sunt. Eu sunt.
Claire crede că se poate amesteca cu ei.
-Avenit prin spatele meu. -E în regulă.
-Avenit prin spatele meu. -E în regulă. Trebuie să ieșim de aici!
Nu. Nu. Vreau să rămân aici.
-Nu, nu, nu. -Vreau să rămân aici.
Vreau să rămân aici.
-Sunt obosită. Sunt obosită. -Știu. Știu. Știu.
Și eu sunt, dar trebuie să mergem, bine?
Ne putem odihni când ajungem la baza aeriană.
Trebuie să continuăm să mergem.
Haide.
O să rămânem în viață, îți promit.
Dar trebuie să ai încredere în mine.
Privește-mă. Vreau să stai jos.
Bine? Poți?
-Jean, poți? -Sunt copii mei.
În regulă. Acum închide ochii.
Jean, închide ochii. E în regulă.
Închide ochii.
Așa.
Gândește-te la o perioadă când erai în siguranță.
Când aveai speranță și pace.
-Ai ajuns acolo? -Da.
Ziua de după nuntă noastră.
Asta e bine.
E foarte bine.
Am vorbit să avem copii, îți amintești?
-Da. -Da.
Vroiam să le oferim cea mai bună parte din noi.
-Da, îmi amintesc. -Asta trebuie să facem acum.
-În regulă? -Bine.
Nu e numai ce zicem și ce facem, Jean. E tot ce suntem.
Tot ce gândim și simțim. Asta e ce ne-au luat.
-Asta se răspândește. -Da.
-În regulă? -Este.
Mereu vom fi împreună, Jean. Tu și cu mine.
În regulă?
Sunt gata.
Noaptea trecută am visat că am fost lăsată să dorm cu copii.
Îmi șopteau în ureche...
și cuvintele îmi păreau cunoscute.
Împărăția Cerului e aproape
și dacă cineva și-ar oferi sufletul unuia dintre acești copii,
ar trebui să-l ofere celui care prin frică, a fost sclav toată viața lui.
made by sabian Enjoy it!